21
Paralympijské sportovní hnutí je zaměřeno hlavně na rozvoj sportů tělesně a zrakově postižených. Tělesně postižení se dále dělís na sportovce s amputacemi, vozíčkáře (paraplegie, kvadruplegie a rozštěp páteře), spastiky (osoby s DMO). Mezi zakládající organizace mezinárodního paralympijského výboru patřila také organizace INAS-FID, která se věnuje rozvoji sportu osob s mentálním postižením. Tato skupina sportovců s postižením tedy také patří mezi paralympijské sportovce a po dlouhé proluce se sportovci s mentálním postižením účastnili paralympijských her v Londýně v roce 2012.
Počátky paralympijského sportu můžeme sledovat již v roce 1948, kdy se uskutečnily první slavné Stoke-mandevillské hry sportovců vozíčkářů ve Velké Británii. Těchto her se zúčastnilo 16 sportovců výhradně z britských ostrovů a je s nimi spojeno jméno zakladatele a propagátora sportu osob na vozíku sira Ludwiga Guttmanna – neurologa, který ve Velké Británii vedl rehabilitační ústav ve Stoke Mandeville. Dr. Guttmann viděl obrovský potenciál sportu ve vztahu ke komplexní, specificky sociální rehabilitaci osob s transverzální míšní lézí. V rehabilitačním centru ve Stoke Mandeville se sport úspěšně rozvíjel a tak se v roce 1952 mohly uskutečnit první mezinárodní hry vozíčkářů, kterých se účastnilo 130 sportovců na ortopedických vozících. Mezinárodní popularita sportu vozíčkářů stoupala a tak byla v roce 1952 založena mezinárodní sportovní organizace vozíčkářů (International Stoke Mandeville Games Federation). Sir Guttmann měl sen rozvíjet sport pro osoby s postižením na všech úrovních a vytvořit systém soutěží, který by byl ekvivalentem olympijských her. Tento sen organizovat hry ve stejném roce a stejném místě, jako olympijské hry, se naplnil v roce 1960, kdy necelé dva měsíce po skončení olympiády v Římě proběhly mezinárodní hry (International Stoke Mandeville Games), které později dostaly název paralympiády. V roce 1964 je založena Mezinárodní sportovní organizace pro zdravotně postižené International Sport Organization for the Disabled (ISOD), která je zaměřena na rozvoj sportu osob s amputacemi a dalšími tělesnými postiženími. Díky iniciativě této organizace se sportovci s amputacemi poprvé objevují na Paralympijských hrách v Torontu v roce 1978. V roce 1978 vzniká sportovní organizace CP-ISRA (Cerebral Palsy - International Sport and Recreation Association – Mezinárodní asociace sportu a rekreace pro osoby s cerebrální parézou).
Tabulka 16. Letní Paralmypijské hry - přehled
Rok |
Místo |
Postižení |
Počet zemí |
Počet sportovců |
Totožné místo s OH? |
Výrazné události |
1952 |
Stoke Mandeville, VBR |
Poranění míchy |
2 |
130 |
Ne |
První mezinárodní hry pro sportovce s postižením. |
1960 |
Řím, ITA |
Poranění míchy |
23 |
400 |
Ano |
První hry pro sportovce s postižením organizovány ve stejném místě jako OH. |
1964 |
Tokio, JAP |
Poranění míchy |
21 |
375 |
Ano |
Přidán nový sport: vzpírání |
1968 |
Tel Aviv, ISR |
Poranění míchy |
29 |
750 |
Ne |
Přidán nový sport Lan Bowls. |
1972 |
Heidelberg, GER |
Poranění míchy |
43 |
984 |
Ne |
Zařazení závodů kvadruplegiků. Ukázkové sporty osob se zrakovým postižením. |
1976 |
Toronto, CAN |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení |
38 |
1657 |
NE |
Přidány nové sporty: volejbal (stojících), goalball a sportovní střelba. Poprvé se objevily speciální závodní vozíky. |
1980 |
Arnhem, NED |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO |
42 |
1973 |
Ne |
Volejbal sedících přijat jako nová disciplína. |
1984 |
Stoke
|
Poranění míchy
|
41 (GBR)
|
1100 (GBR)
|
Ne |
Přidány nové sporty:
|
1988 |
Soul, KOR |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
61 |
3013 |
Ano |
Přidány nové sporty: judo a tenis na vozíku. Spolupráce mezi organizačními výbory LOH a LPH. |
1992 |
Barcelona, ESP |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres Ment. postižení |
82 |
3021 |
Ano |
Přelomová událost spojená s excelentní organizací her. |
1996 |
Atlanta, USA |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres Ment. postižení |
103 |
3195 |
Ano |
Přidán nový sport: jezdectví. Dráhová cyklistika přidána jako nová disciplína.
48 sportovců z ČR (10 medailí: 2-7-1) |
2000 |
Sydney, AUS |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres Ment. postižení |
122 |
3843 |
Ano |
Přidány nové sporty: jachting a rugby na vozíku. Rekordní prodej vstupenek. 57 sportovců z ČR (43 medailí: 15-15-13) |
2004 |
Atény, GRE |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení |
136 |
3806 |
Ano |
Přidán nový sport: fotbal pro 5. Rekordní účast médií. |
DMO Les Autres |
65 sportovců z ČR (31 medailí: 16-8-7) |
|||||
2008 |
Peking, CHN |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
150 |
4000 |
Ano |
Přidán nový sport: veslování. |
2012 |
Londýn, GBR |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres Ment. postižení |
150* |
4200* |
Ano |
Sportovci s mentálním postižením se po 12 letech vrací na LPH. Budou soutěžit v atletice, plavání a stolním tenise. |
Zimní sport osob s postižením se po II. světové válce rozvíjel pomaleji než letní sporty. V roce 1984 se uskutečnil první lyžařský kurz trojstopého lyžování pro osoby s amputacemi dolních končetin. V roce 1970 se konaly první mezinárodní závody lyžování postižených a v roce 1974 bylo ve Francii (Grand Bornand) zorganizováno první MS v klasickém i sjezdovém lyžování. První zimní paralympijské hry se konaly v roce 1976 ve švédském městě Örnsköldsvik. Závodili zde lyžaři s amputacemi a zrakovým postižením v klasickém i sjezdovém lyžování a v rychlobruslení na speciálních saních. Po úspěšných prvních hrách byly v roce 1980 zorganizovány II. zimní paralympijské hry v norském městě Geilo. Těchto her se účastnili také vozíčkáři a jako demonstrace zde bylo uvedeno právě lyžování na speciálních saních (předchůdce monolyží).
Tabulka 17. Zimní Paralmypijské hry - přehled
Rok |
Místo |
Postižení |
Počet zemí |
Počet sportovců |
Totožné místo s OH? |
Výrazné události |
1976 |
Örnskoldsvik SWE |
Amputace |
17 |
250 + |
Ne |
Ukázkový sport: Rychlobruslení na saních. |
1980 |
Geilo NOR |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
18 |
350 |
Ne |
Ukázkový sport: Sjezd na saních. |
1984 |
Innsbruck AUT |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
21 |
457 |
Ne |
Ukázkový sport při OH v Sarajevu: Obří slalom. |
1988 |
Innsbruck AUT |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
22 |
397 |
Ne |
Zařazení disciplín na sit-ski ve sjezdovém i klasickém lyžování. |
1992 |
Tignes- |
Poranění míchy Amputace |
24 |
475 |
Ano |
Zařazení nové disciplíny Biatlon. Ukázkově |
Albertville FRA |
Zrak. postižení DMO Les Autres |
zařazeny také soutěže ve zjezdovém i klasickém lyžování osob s ment. postižením. |
||||
1994 |
Lilehammer NOR |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
31 |
492 |
Ano |
Přidán nový sport Sledge hokej.
10 sportovců z ČR (1 medaile: 0-0-1) |
1998 |
Nagano JAP |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres Ment. postižení |
32 |
571 |
Ano |
Zvýšený zájem diváků a médií.
6 sportovců z ČR (7 medailí: 3-3-1) |
2002 |
Salt Lake USA |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
36 |
416 |
Ano |
Rekordní počet prodaných lístků předčil očekávání.
6 sportovců z ČR (5 medailí: 2-1-2) |
2006 |
Torino ITA |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
39 |
474 |
Ano |
Přidán nový sport Curling na vozíku.
5 sportovců z ČR (1 medaile: 0-1-0) |
2010 |
Vancouver CAN |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres |
45 |
650 |
Ano |
Rozšíření počtu týmů v soutěžích curlingu o dva.
18 sportovců z ČR (1 medaile: 0-0-1) Poprvé účast sledge hokejového týmu ČR |
2014 |
Sochi RU |
Poranění míchy Amputace Zrak. postižení DMO Les Autres Ment. postižení |
ATLETIKA
![]() |
![]() |
![]() |
Obr 30. Paralympijská atletika (IPC, 2004)
Rychlost sprintéra, síla vrhače, odraz skokana a vytrvalost dálkaře jsou lákadly tisíců diváků královny sportů - atletiky. Atletické soutěže na paralympijských hrách vždy přilákají do ochozů nejvíce diváků, kteří mohou sledovat velké množství soutěží v mnohých disciplínách. Atletika je součástí Letních paralympijských her (LPH) od roku 1960 a v současnosti v ní soutěží muži a ženy různých kategorií. Technický rozvoj kompenzačních pomůcek a odhodlání sportovců pomáhají dosahovat dříve nemyslitelných výkonů. Někteří sportovci soutěží na vozících, jiní s protézami, a sportovci se zrakovým postižením s vidícím vodičem (asistentem). Sportovci soutěží ve třídách rozdělených v disciplínách na základě funkční klasifikace, která se průběžně upravuje, tak aby umožnila co největší zapojení sportovců.
V atletice jsou následující disciplíny:
BASKETBAL NA VOZÍKU
Basketbal na vozíku vznikl po druhé světové válce v rehabilitačním ústavu ve Stoke Mandeville pod vedením MUDr. Ludwiga Gutmanna, který jej využíval k rehabilitaci válečných veteránů. Sport se rychle rozvíjel a stal se součástí prvních Paralympijských her v roce 1960 v Římě. Basketbal, který je jedním z nejpopulárnějších paralympijských sportů, je určen osobám s tělesným postižením, které nemohou běhat nebo skákat či pilotovat. Basketbal na vozíku hrají muži i ženy. Tým je sestaven z pěti hráčů, kteří mají přiděleny body (od 0,5 do 4,5) na základě jejich funkčního potenciálu (míry postižení). Počet hráčských bodů na hřišti nesmí překročit 14,5 bodu. Cílem hry je překonat soupeře rozdílem získaných bodů za vstřelené koše. Rozměry hřiště a košů jsou stejné jako u tradičního basketbalu. Basketbal na vozíku je řízen Mezinárodní federací basketbalu na vozíku (International Wheelchair Basketball Federation – IWBF).
BOCCIA
Obrázek 31. Boccia (IPC, 2004)
Boccia je testem svalové kontroly a přesnosti vyžadujícím velkou míru soustředění. Cílem tohoto sportu je umístit vlastní míčky co nejblíže vymezenému cílovému míčku, který se nazývá „jack“. V současnosti je boccia provozována ve 42 zemích. Boccia je určena spastikům či vozíčkářům s obdobným neurologickým postižením. Boccia byla původně vyvinuta pro rekreační účely a jako sport byla představena na Paralympijských hrách v New Yorku v roce 1984. Muži a ženy soutěží společně o cenné kovy v sedmi soutěžích (individuálních, párových a týmových). Jednotlivci a páry hrají na 4 sety a týmové soutěže na 6 setů. Rozměry hracího pole jsou 12,5 m × 6 m, povrch musí být rovný a hladký, jako například dlážděná nebo dřevěná či umělá podlaha v tělocvičně. Boccia je řízena mezinárodním výborem pro bocciu (International Boccia Commission), který je součástí mezinárodní organizace CP-ISRA (Cerebrál Palsy International Sports and Recreation Association).
CYKLISTIKA
Obrázek 32. Český cyklista Jiří Ježek (IPC, 2004)
Rychlost a vzrušení cyklistických disciplín je pro sportovce s postižením relativně novou zkušenosti. Cyklistiku začali jako první provozovat nevidomí sportovci na tandemech, kteří se poprvé účastnili Paralympijských her v Soulu v roce 1988. V současnosti je cyklistika provozována ve více než 40 zemích. V současnosti se cyklistice věnují mimo nevidomých také sportovci s DMO, amputacemi či jinými tělesnými postiženími v kategoriích dle funkční klasifikace. Podle funkčních možností sportovci používají kola, speciální tříkolky, tandemy nebo handbiky. Soutěže probíhají v kategoriích mužů a žen na dráhách a silnicích v jednotlivcích i týmech ve sprintu, stíhacím závodě a časovkách. Paralympijská cyklistika není speciálním sportem a technická pravidla mezinárodní cyklistické unie (UCI) jsou aplikována na všech oficiálních soutěžích. Specifická pravidla IPC se věnují specifikám cyklistiky osob s postižením. Cyklistika postižených je od roku 2006 řízena mezinárodní cyklistikou unií (UCI).
FOTBAL PRO 5 (ZRAKOVĚ POSTIŽENÝCH)
Obrázek 33. Fotbalisté se zrakovým postižením (IPC, 2004)
Každý, kdo někdy zkoušel hrát fotbal, potvrdí, že hrát fotbal není tak jednoduché jak se jeví v televizi. Přidáme-li k tomu fakt, že hráči nevidí míč, spoluhráče, soupeře ani bránu a máte velmi zajímavý sport. Fotbal pro 5 je určen hráčům se zrakovým postižením a jednoho vidícího hráče, který zaujímá roli brankáře. Padesáti minutovou hru (2 x 25 minut) hrají dva týmy o pěti hráčích. Pravidla vycházejí z tradičního fotbalu (FIFA). Hraje se s ozvučeným míčem a vidící brankář může hráčům pomáhat s orientací v prostoru. Hřiště je menší než ve fotbalu a ve hře se nepoužívá pravidlo offsidu. Fotbal pro 5 je řízen sportovně technickou komisí fotbalu, která je zřízena při Mezinárodní sportovní federaci zrakově postižených (International Blind Sport Asssociation – IBSA). První oficiální soutěže ve fotbalu pro 5 byly organizovány ve Španělsku v roce 1986 a od té doby se tento sport těší rozmachu po celém světě. Na program LPH byl program pro 5 poprvé zařazen v Aténách v roce 2004.
FOTBAL PRO 7 (SPASTIKŮ)
Fotbal pro 7 je modifikací tradičního fotbalu určenou pro hráče dětskou mozkovou obrnou Hraje se na dva 30 minutové poločasy na hřišti menších rozměrů. Ve hře se nepoužívá pravidlo offsidu a postranní vhazování může být pouze jednou rukou. Spolu hrají hráči s různou mírou postižení, kteří mají přiděleny body na základě jejich funkčního potenciálu (míry postižení). Fotbal pro 7 je řízen mezinárodní organizací CP-ISRA (Cerebral Palsy International Sports and Recreation Association). Na program LPH se tento sport dostal v roce 1984 v New Yorku a v současnosti je provozován v pěti světových regionech a počet zapojených zemí neustále narůstá.
GOALBAL
Goalball je sportovní hra speciálně vyvinutý pro sportovce se zrakovým postižením (ZP). Jeho počátky spadají do roku 1946, kdy byl zařazen jako součást rehabilitace nevidomých válečných veteránů. Na program LPH byl zařazen v roce 1976 v Torontu. Goalball je z důvodu charakteru hry organizován většinou mimo hlavní paralympijské sportoviště, protože z důvodu charakteru hry. Hraje se na dva 10 minutové poločasy s ozvučeným míčem (s rolničkami uprostřed) a v průběhu hry je tedy vyžadováno naprosté ticho. Cílem hry je překonání soupeře rozdílem vstřelených branek. Útočící hráči odehrávají skákající nebo kutálející se míč na branku soupeře, obránci zabraňují specifickýmzpůsobem jeho proniknutí do branky trupem a končetinami ve sníženém postoji nebo vleže. Hra je určena mužům i ženám a v průběhu hry musejí hráči nosit klapky na oči, tak aby společně mohli soutěžit sportovci s různou mírou ZP. Goalball je řízen Mezinárodní sportovní federací zrakově postižených (International Blind Sport Asssociation – IBSA).
JACHTING
Jachting byl poprvé zařazen na program LPH jako ukázkový sport v roce 1996 v Atlantě. Jako oficiální paralympijský sport byl jachting zařazen v Sydney 2000. Jachting je určen sportovcům s poškozením míchy, amputacemi, DMO a Les Autres. Klasifikační systém v jachtingu je založen na čtyřech klíčových schopnostech: rovnováha, funkce ruky, mobilita a zraková kontrola. Soutěže probíhají ve třech lodních třídách: jednomístné a trojmístné plachetnice jsou otevřeny téměř všem skupinám postižení a dvojmístné plachetnice jsou určeny sportovcům se závažným postižením. Jachtingu se v současnosti provozován v 50 zemích, z nichž na LPH startovalo 28 zemí. Jachting je řízen Mezinárodní nadací jachtingu pro postižené (International Foundation for Disabled Sailing), kterou jako autoritu uznává Mezinárodní federace jachtingu (International Sailing Federation).
JEZDECTVÍ
Ačkoliv jízda na koni byla osobami s postižením využívána v rámci rehabilitace (hipoterapie) i rekreace po dlouhou dobu, na program Paralympijských her se dostala až v Atlantě v roce 1996. Jezdectví je sport, kde spolu soutěží osoby s různými tělesným a zrakovým postižením. Disciplíny jsou pořádány ve skupinách dle funkčního potenciálu (míry postižení). Jezdci soutěží ve dvou disciplínách paradrezury: předepsaná jízda a volná jízda s hudbou. Soutěže probíhají také v týmech třech či čtyřech jezdců. Rozhodčí hodnotí zvládnutí jezdeckých dovedností v předepsaných jízdách v kroku, klusu či cvalu. Jezdci mohou používat dovolené kompenzační pomůcky (jezdecký bičík, speciální uzdy apod.). Od roku 2006 je jezdectví řízeno Mezinárodní jezdeckou federací (International Equestrian Federation – FEI).
JUDO
Judo bylo nejprve používáno osobami se zrakovým postižením
k rozvoji prostorové orientace, sebevědomí, sebedůvěry a
nezávislosti, ale postupem času se rozvinulo na soutěžní
úroveň. Na program LPH bylo poprvé zařazeno v roce 1988 v
Soulu. Ženy se poprvé účastnily soutěží v judu při
LPH v Aténách v roce 2004. Cílem v judu je překonat
a imobilizovat protivníka. Sportovci se zrakovým postižením
soutěží v několika váhových kategoriích. Zápas
trvá pět minut a vítězem je ten, kdo získal ippon
nebo vyšší počet bodů. Judo je řízeno Mezinárodní
sportovní federací zrakově postižených (International
Blind Sport Association – IBSA). Soutěžní pravidla vycházejí
z tradičního juda a mají pouze několik drobných modifikací,
které umožňují vlastní kontakt judistů před a po zápase.
LUKOSTŘELBA
Sportovci s tělesným postižením se lukostřelbě začali věnovat již před 50 lety. Na začátku měla lukostřelba, stejně jako další sporty, spíše rehabilitační a rekreační charakter. První soutěže v lukostřelbě se konaly v rehabilitačním ústavu ve Stoke Mandeville v roce 1948 a od té doby tento sport zažil rapidní rozvoj. Technologický vývoj luků, změny v pravidlech a zájem sportovců stále zvyšuje jeho atraktivitu. V roce 2006 byla lukostřelba provozována ve 37 zemích a tento počet neustále roste. Lukostřelba, která je testem přesnosti, síly a koncentrace byla součástí již prvních Paralympijských her v roce 1960 v Římě. V tomto sportu soutěží sportovci s tělesným postižením (míšní léze, DMO, amputace, les autres) ve třech skupinách dle funkční klasifikace. Soutěže zahrnují jednotlivce a týmy na vozíku i ve stoje. Soutěžící střílejí na terč s deseti soustřednými kruhy ze stanovené vzdálenosti. Lukostřelba je řízena sportovně technickým výborem IPC (IPC Archery Technical Committee). Soutěže probíhají dle mírně upravených pravidel mezinárodní federace lukostřelby (FITA).
PLAVÁNÍ
Plavání je jedním z nejdůležitějších paralympijských sportů zařazených do programu LPH od samého počátku (Řím 1960). Obdobně jako při Olympijských hrách plavci soutěží ve volném stylu, prsou, motýlku, znaku a polohovém závodě. Plavci jsou do soutěží rozděleni na základě funkční klasifikace. Plavání je řízeno sportovně technickým výborem IPC (IPC Swimming Technical Committee). Soutěže probíhají dle mírně upravených pravidel mezinárodní plavecké federace (International Swimming Federation - FINA): možnost startu bez využití startovacích bloků či využití dotekové signalizace pro plavce se zrakovým postižením (protetické ani ortopedické pomůcky nejsou povoleny).
RUGBY NA VOZÍKU
Obrázek 34. Rugby na vozíku (IPC, 2004)
Rugby na vozíku vzniklo v 70. letech v Kanadě pro rozšíření
sportovních příležitostí kvadruplegiků.
Rugby bylo ukázkovým sportem na Paralympijských hrách
v roce 1996 v Atlantě a jako oficiální sport bylo zařazeno
na program LPH v roce 2000 v Sydney. V roce 2006 bylo rugby provozováno
ve 22 zemích. Rugby je intenzivní kontaktní sport
pro muže i ženy s kvadruplegií. Rugby se hraje na hřišti
s rozměry hřiště na basketbal. Cílem hry je překonat s míčem
brankovou čáru protihráčů a přechod přes hřiště se
mnohdy neobejde bez kolizí. Na paralympijských soutěžích
hrají spolu hráči s různou mírou postižení,
kteří mají přiděleny body na základě jejich funkčního
potenciálu (míry postižení). Hraje se na čtvrtiny,
které trvají 8 minut. Rugby na vozíku je řízeno
Mezinárodní federací rugby na vozíku (International
Wheelchair Rugby Federation – IWRF), která je součástí
Mezinárodní sportovní federace vozíčkářů
a amputářů (International Wheelchair and Amputee Sports Federation
– IWAS).
SPORTOVNÍ STŘELBA
Sportovní střelba je na programu LPH od Toronta 1976. V roce 2006 byla sportovní střelba provozována v 51 zemích. Sportovní střelba je testem přesnosti a kontroly. Střílí se série ran na statické terče z pušek a pistolí. Soutěží se účastní muži i ženy ve dvou kategoriích dle míry postižení (SH 1 a SH2). Do terčů vzdálených 10, 25 a 50 metrů ze vzduchových a malorážkových zbraní se střílí v rámci soutěží jednotlivců i týmů. Střelba je řízena sportově technickým výborem IPC (IPC Shooting Technical Committee). Soutěže probíhají dle mírně upravených pravidel Mezinárodní federace sportovní střelby (International Shooting Sport Federation- ISSF).
STOLNÍ TENIS
Stolní tenis patří k nejstarším paralympijským
sportům (poprvé zařazen na program LPH v Římě 1960). Soutěží
se účastní sportovci s poškozením míchy,
amputacemi, DMO a Les Autres. Soutěže probíhají v jednotlivcích,
párech a družstvech. Zápas sestává s pěti setů
po 11 bodech. Vítězem je ten, kdo vyhraje tři z pěti setů. Stolní
tenis je řízen sportovně technickým výborem IPC (IPC
Table Tennis Technical Committee). Soutěže probíhají dle
mírně upravených pravidel Mezinárodní federace
stolního tenisu (International Table Tennis Federation – ITTF).
ŠERM NA VOZÍKU
MUDr. Ludwig Guttmann představil šerm vozíčkářů ve Stoke Mandeville v roce 1953. Šerm byl součástí prvních Paralympijských her v roce 1960 v Římě. Diváky na první pohled upoutá fakt, že šermíři soutěží na vozících, které jsou připevněny k podlaze. Tento fakt však neomezuje pohyb jejich trupu a sport má tak srovnatelnou rychlost a dynamiku se šermem osob bez postižení. Soutěže mužů a žen s amputacemi, poškozením míchy i DMO probíhají u jednotlivců i týmů (3 šermíři) v následujících disciplínách: fleret, kord (muži a ženy) a šavle (muži). Šerm na vozíku je řízen Mezinárodní sportovní federací vozíčkářů a amputářů (International Wheelchair and Amputee Sports Federation – IWAS).
TENIS NA VOZÍKU
Tenis na vozíku vznikl v 70 tých letech v USA a v současnosti
stále roste jeho obliba na celém světě. Tenis se na programu
paralympijských her poprvé objevil v roce 1992 v Barceloně.
Tenis na vozíku se hraje dle pravidel tradičního tenisu a
úroveň dovedností, zdatnosti i strategie v tenisu na vozíku
je srovnatelná s tenisem osob bez postižení. V tenise neexistuje
klasifikační systém, ale existuje samostatná skupina
pro hráče s kvadruplegií. Hrají se singly (pro dva
hráče) a dubly (pro čtyři hráče) a vítězem se stává
hráč, který vyhraje dva sety. Tenis na vozíku
je řízen Mezinárodní asociací tenisu na vozíku
(International Wheelchair Tennis Association – IWTA).
VESLOVÁNÍ
Veslování je nejmladším paralympijským
sportem. Mezi paralympijské sporty bylo zařazeno v roce 2005 a první
soutěže budou probíhat v rámci LPH v Pekingu v roce 2008.
Aplikované veslování je určeno sportovcům s tělesným
postižením, kteří splňují podmínku minimálního
postižení. Veslování je specifické využitím
sportovních kompenzačních pomůcek (úprav), které
umožňují zapojení veslařů s různou mírou postižení.
Soutěže mužů a žen probíhají v současnosti ve čtyřech lodních
třídách, které jsou současí programu MS ve
veslování (LTA4+, TA2x, AW1x a AM1x). Třídy LTA4+,
TA2x jsou určeny společným posádkám mužů a žen. Závody
probíhají většinou na vzdálenost 1000m. Veslování
je řízeno Mezinárodní veslařskou federací (International
Roving Federation – FISA).
VOLEJBAL (V SEDĚ)
Volejbal sedících byl poprvé zařazen do programu LPH v Arnhemu 1980. Cílem hry je přehrát míč přes síť tak, aby dopadl na soupeřovu polovinu hřiště. Soutěže probíhají v kategoriích mužů a žen (6 hráčů v týmu), kteří splní podmínku minimálního postižení. Hraje se na menším hřišti a podmínkou je, aby pánev hráčů byla po celou dobu v dotyku s plochou hřiště. Protože se hraje na menším hřišti s nižší sítí, je hra výrazně rychlejší než u tradičního volejbalu. Hra se sestává z pěti setů do 25 bodů. Vítězem se stává tým, který dříve vyhraje tři sety. Volejbal je řízen Mezinárodní organizací volejbalu postižených (World Organisation for Volleyball for the Disabled – WOVD).
VZPÍRÁNÍ
Vzpírání bylo na program LPH poprvé zařazeno pro sportovce s poškozením míchy v roce 1964 v Tokiu. V současnosti je vzpírání otevřeno sportovcům s poškozením míchy, amputacemi dolních končetin, DMO a Les Autres splňujícím podmínku minimálního postižení. Vzpírání žen bylo na program LPH poprvé zařazeno v Sydney v roce 2000. Vzpěrači musejí v lehu na zádech spustit činku na prsa, stabilizovat ji a poté vzepřít do propnutých loktů. Soutěže probíhají v bench presu v deseti různých váhových kategoriích. Vzpěrači mají na každé váze činky povolené tři pokusy.
BĚŽECKÉ LYŽOVÁNÍ
Obrázek 35. Běžecké lyžování na sit-ski (IPC, 2004)
Běžecké lyžování bylo zařazeno již na program prvních Zimních paralympijských her (ZPH) v roce 1976 ve švédském Örnskoldsviku. Paralympijské soutěže jsou určeny mužům i ženám s tělesným postižením (poškození míchy, DMO, amputace a Les Autres) a zrakovým postižením. Sportovci soutěží s přihlédnutím k jejich funkčnímu potenciálu (míře postižení), tak aby jejich příležitosti byly srovnatelné. Běžecké lyžování je řízeno Mezinárodním paralympijským výborem (sportovně technickou komisí pro běžecké lyžování) a řídí se pravidly (s mírnými modifikacemi) Mezinárodní lyžařské federace (International Ski Federation – FIS).
BIATLON
Biatlon byl na program Zimních paralympijských her (ZPH) zařazen v roce 1994 v Lillehammeru. Biatlon je určen osobám s tělesným i zrakovým postižením. Závody sestávají ze tří 2,5 km dlouhých úseků běžeckého lyžování. V průběhu závodu hráči střílejí na 10 m vzdálené terče. Za každou střelu mimo terč je hráč penalizován časovým zatížením. Pro úspěch v biatlonu je nejdůležitější co nejlépe zvládnou techniku jízdy na lyžích a střelbu z pušky. Sportovci se zrakovým postižením střílejí s pomocí speciálního akustického naváděcího systému. Biatlon je řízen sportovně technickým výborem IPC (IPC Nordic Skiing Technical Committee). Soutěže probíhají dle mírně upravených pravidel Mezinárodní federace biatlonu (International Biathlon Union – IBU).
CURLING VOZÍČKÁŘŮ
Curling vyžaduje zvládnutí strategie a velkou míru
dovedností. Curling vozíčkářů je poměrně mladým
sportem. První mistrovství světa bylo pořádáno
v roce 2000 ve Švýcarsku (Crans- Montana) a na pořad Zimních
paralympijských her byl zařazen v roce 2006 v Turíně. Sport
se hraje v koedukovaných týmech a je určen osobám
s tělesným postižením (např. poškození míchy,
DMO, spina bifida, amputace obou dolních končetin). Tento sport
se hraje dle modifikovaných pravidel curlingu (World Curling Federation
– WCF).
SJEZDOVÉ LYŽOVÁNÍ
Sjezdové lyžování (slalom a obří slalom) bylo zařazeno již na program prvních Zimních paralympijských her (ZPH) v roce 1976 ve švédském Örnskoldsviku. Soutěže probíhají u osob s tělesným a zrakovým postižením ve všech čtyřech disciplínách. Sjezdaři musejí zvládnout trať s přesností a rychlostí srovnatelnou s lyžaři bez postižení, kdy dosahují rychlosti vyšší než 100km/h. Soutěže probíhají, obdobně jako na Olympijských hrách, ve čtyřech disciplínách: sjezd, super-G, obří slalom, slalom. Paralympijské soutěže jsou určeny mužům i ženám s tělesným postižením (poškození míchy, DMO, amputace a Les Autres) a zrakovým postižením. Sportovci soutěží s přihlédnutím k jejich funkčnímu potenciálu (míře postižení), tak aby jejich příležitosti byly srovnatelné. Sjezdové lyžování je řízeno Mezinárodním paralympijským výborem (sportovně technickou komisí pro sjezdové lyžování) a řídí se pravidly (s mírnými modifikacemi) Mezinárodní lyžařské federace (International Ski Federation – FIS). Lyžaři se zrakovým postižením jsou naváděni pomocí zvukových signálů vidícími průvodci. Lyžaři s tělesným postižením využívají kompenzační- sportovní pomůcky jako například: stabilizátory, sit-ski (monoski), či jiné ortopedické pomůcky.
![]() |
![]() |
Obrázek 36. Sjezdové lyžování (IPC, 2004)
SLEDGE HOKEJ
Sledge hokej je paralympijskou verzí ledního hokeje. Od svého uvedení na program ZPH v Lillehammeru v roce 1994 se sledge hokej stal největší atrakcí zimních paralympijských her. Sledge hokej je rychlým a tvrdým kolektivním sportem určeným hráčům s tělesným postižením. Sledge hokej je řízen Mezinárodním paralympijským výborem (sportovně technickou komisí pro lední hokej) a řídí se mírně modifikovanými pravidly ledního hokeje (International Ice Hockey Federation – IIHF). Hráči bruslí na speciálních saních (sledge), které mají na spodní straně připevněny dva paralelní nože, odrážejí se holemi, které mají na jednom konci bodce a druhém čepel.
Obrázek 37. Reklamní kampaň ne účast českých sledge hokejistů na Paralympiádu v Soči 2014
V níže uvedené tabulce je prezentován celkový přehled současných paralympijských sportů s uvedením roku, kdy byli zařazeny do programu Paralympijských her. Další informace k paralympijským sportům lze nalézt na webových stránkách www.paralympic.org.
Tabulka X. Celkový přehled paralympijských sportů
Letní paralympijské sporty (rok zařazení) |
Zimní paralympijské sporty |
|
Lukostřelba (1960) | Sportovní střelba (1976) | Sjezdové lyžování (1976) |
Atletika (1960) | Plavání (1960) | Běžecké lyžování (1976) |
Boccia (1984) | Stolní tenis (1960) | Biatlon (1988) |
Cyklistika (1984) | Volejbal (1976) | Sledge hokej (1994) |
Jezdectví (1996) | Basketbal na vozíku (1960) | Curling (2006) |
Fotbal CP (1984) | Šerm na vozíku (1960) | Snowboarding (2014) |
Triatlon (2016) | Rugby na vozíku (2000) | |
Vzpírání (1964) | Tenis na vozíku (1992) | |
Veslování (2008) | Jachting (2000) |
Sportovci s postižením potřebují tradiční sportovní náčiní (basketbalový či fotbalový míč) a většinou při sportu využívají také speciálních
kompenzačních pomůcek.
Tyto pomůcky prošly v poslední době dynamickým rozvojem
a jejich používání pomáhá sportovcům
s postižením
překonávat jejich funkční limity dané zdravotním
postižením. Speciální pomůcky (modifikace) můžeme
rozdělit na několik skupin: (a) osobní, (b) specifické pomůcky
pro danou aktivitu a (c) environmentální modifikace. Níže
uvádíme několik příkladů pomůcek a modifikací.
Tabulka 18. Přehled modifikací v paralympijských sportech
Osobní | Aktivita/zapojení | Environmentální | |
Atletika | Protéza | Vodič | |
Ortopedický vozík | Vodící lanko | ||
Cyklistika | Protéza | Trojkolo/handbike | |
Tandem | |||
Fotbal pro 5 | Klapky na oči | Menší hřiště | |
Goalbal | Klapky na oči | Taktilní označení | |
Ozvučený míč | hřiště | ||
Spotr. střelba | Ortopedický vozík | Speciální stolek | Fixace vozíku k podlaze |
Šerm na vozíku | Ortopedický vozík | ||
Sjezd. lyžování | Monoski/biski | Vodič | |
Stabilizátory |
SPORTOVNĚ KOMPENZAČNÍ POMŮCKY PRO AMPUTÁŘE
Existuje široká škála protéz, které
se vytvářejí přímo na míru klientům a jsou
konstruovány se snahou umožnit svým uživatelům plnohodnotný
život. U dolních končetin můžeme rozlišovat protézy
podkolenní a nadkolenní. Současné protézy pracují
na systému aktivních kloubů (např. FLEXFOOT), které
poskytují potřebnou oporu, ale fungují i dynamicky, a mohou
tak nahrazovat práci kotníku či kolena. Takovéto protézy
můžeme vidět například u atletů či cyklistů. Ne všichni sportovci
však k soutěžení používají protézy.
Například skokani do výšky či cyklisté s vysokými
nadkolenními amputacemi sportují bez protéz. Někteří
sportovci s amputacemi mohou také soutěžit ve „sportech v
sedě“ (volejbal v sedě), s použitím vozíků (basketbal
na vozíku), speciálních saní (sledge hokej),
nebo sedačky s lyžemi (monoski u osob s oboustrannou nadkolenní
amputací). Na tomto místě si tedy popíšeme
základní složení a funkci protéz dolních
končetin a popíšeme také speciální běžecké
protézy „Cheetah“ (Gepard) firmy Össur, se kterými
soutěží výše zmiňovaný sprintér.
Protéza je náhrada končetiny, která se skládá z několika částí. První část tvoří návlek, který si sportovec narolujete na pahýl. Moderní návleky jsou vyrobeny například ze silikonu, který je měkký a elastický a slouží jako mezivrstva mezi tvrdým nosným lůžkem protézy a kůží na pahýlu. Návlek chrání amputační pahýl a slouží také k připevnění protézy. Silikonový návlek se naroluje na pahýl a vsune do nosného lůžka protézy. Lůžko protézy je individuálně vytvořeno podle pahýlu. Lůžko může být vyrobeno z různých materiálů. U transtibiálních (bércových) protéz je protetické chodidlo připojeno k lůžku přímo nebo pomocí trubky (na základě délky pahýlu). K nosnému lůžku transfemorální (stehenní) protézy je připojen kolenní kloub. Pod ním je trubka (duralová nebo kompozitová), ke které je připojeno protetické chodidlo.
Obrázek 38. Sportovci využívající protézy f. Össur (www.ossur.cz)
Obrázek 39. Dva způsoby připojení protetického chodidla Cheetah (www.ossur.cz)
Sarah Reinertsen získala jako první žena s amputací titul „Ironman“ využívá protetické chodilo Flex-run. Oscar Pistorius závodí s protetických chodidlem Cheetah, které je ve tvaru písmene „j“ a jeho design byl inspirován zadní nohou geparda (www.ossur.cz).
SPORTOVNĚ KOMPENZAČNÍ POMŮCKY PRO VOZÍČKÁŘE
Ortopedický vozík (pozn. termín otropedický vozík preferujeme před termínem vozík invalidní) je kompenzační pomůcka, která usnadňuje život osobám s různými druhy postižení. Vozík umožňuje těmto osobám pohyb v prostředí bez architektonických bariér, ale nejen to. Vozík může být také dokonalou sportovní pomůckou, která umožní odehrát basketbalový turnaj, vyhrát maratón nebo ovládnout taneční parket. Vozík však může také sloužit k přemístění do odhodového sektoru či na plavecký stadión. Rozlišujeme vozíky elektrické a mechanické. Uživateli elektrických vozíků jsou především osoby s těžším postižením (kvadruplegie, progresivní svalové onemocnění ap.). Mechanické vozíky můžeme rozdělit na pasivní, každodenní aktivní, sportovní a vozíky pro jízdy (tzv. formulky). Pasivní modely slouží k přepravě s pomocí jiných osob. Jejich uživatel je de facto odkázaný na pomoc okolí. Aktivní modely jsou konstruovány tak, aby jejich majitelům umožnily zapojit se do společnosti. Jsou charakteristické svou nízkou hmotností (kolem 13–15 kg), lehkou ovladatelností, atraktivním vzhledem a možností jejich složení (rozložení) pro přepravu autem.
Sportovní vozíky jsou konstruovány tak, aby vyhovovaly jednotlivým sportům. Většinou se jedná o lehké, dobře ovladatelné (na úkor stability) a velmi drahé vozíky. Na jejich konstrukci se podílejí samotní sportovci. Jsou vyráběny z ultralehkých materiálů při využití biomechanických zákonů. Jak tedy vypadá moderní sportovní vozík? Je velmi lehký (hmotnosti sportovních vozíků mezi 8–17 kg), je pevné konstrukce a specializovaný. Každým rokem se nadnárodní firmy snaží přicházet s inovacemi, které zlepšují funkční vlastnosti sportovně-kompenzačních pomůcek. Snižuje se jejich váha, zlepšuje ovladatelnost, zvyšuje odolnost a bohužel také cena, která je hlavní bariérou pro aktivnější zapojení vozíčkářů do sportovních aktivit.
![]() |
![]() |
Obrázek 40. Nabídka sportovních vozíků WOLTURNS
(www.ottobock.cz)
S rostoucími integrací zdravotně postižených do intaktní společnosti narůstá také potřeba a zájem o integraci v oblasti sportu. Integraci můžeme vnímat ve třech rovinách:
Je nutné předeslat, že všechny tři roviny mohou (jsou) vzájemně
provázané. Na druhou stranu tomu tak vždy není a je
možné pozorovat integraci sportovců se zdravotním postižením
pouze v některých rovinách.
Integrace v rovině organizační
První rovina zahrnuje organizační aspekty sportu, mezi které patří například:
Individuální integrace v oblasti tréninkové
Individuální integrace sportovců se zdravotním postižením je většinou spojena s integrací organizační, tj. pokud například Český svaz cyklistiky (ČSC) organizačně a formálně zaštiťuje také cyklistiku paralympijskou (stejně jako svaz mezinárodní), dá se očekávat, že cyklisté s tělesným či zrakovým postižením budou registrováni ve sportovních klubech (ČSC), kde budou také trénovat. Pokud by se potenciální cyklista s tělesným nebo zrakovým postižením (nebo zákonný zástupce v případě dětí) obrátil na kterýkoliv sportovní klub registrovaný u ČSC, měl by být přijat s otevřenou náručí a porozuměním vůči jeho specifickým potřebám. Je tomu opravdu tak? Těžko říci. Ale úspěšnými příklady integrace v rovině organizační a individuální/tréninkové mohou být úspěšní reprezentanti, kterým špičkoví trenéři daných sportů mohou, poskytnou profesionální podporu a know how pro optimalizaci tréninku a zatížení.
Takovými příklady jsou například profesionální
cyklista s jednostrannou podkolenní amputací Jiří
Ježek, nebo státní reprezentace sledge hokeje. Podle našich
zkušeností však tato integrace většinou nefunguje
ve fázi sportovních přípravek a identifikaci talentů.
Na druhou stranu může individuální integrace v oblasti tréninku
probíhat také bez integrace v rovině organizační.
Výborným příkladem mohou být sportovci individuálních
sportů, kteří mohou trénovat paralelně s intaktními
sportovci a využívat sportovní infrastruktury, pomůcky a
trenéry v místních sportovních klubech. V současnosti
u nás vidíme úspěšnou integraci například
atletů, plavců, stolních tenistů či lukostřelců.
Integrace v rámci soutěžní činnosti
V některých případech je možné, nebo dokonce žádoucí, aby se sportovci se zdravotním postižením účastnili soutěží a závodů společně s intaktními sportovci. V zásadě se tak může dít dvěma způsoby: (a) paralelně nebo (b) společně. Volba vhodného začlenění vychází z charakteru vlastního sportu (př. disciplín), pravidel, podmínek a postojů sportovců a činovníků sportovních svazů.
Paralelní soutěže mohou probíhat:
Příkladem sportu, kde může probíhat paralelní soutěž je například sportovní střelba, kdy v rámci jednoho závodu mohou bok po boku soupeřit sportovci s tělesným postižením spolu s intaktními sportovci. Jejich výsledky se mohou počítat separovaně a zároveň také v rámci celé soutěže. Soutěže na jednom sportovišti mohou probíhat paralelně například v atletice. Příklad soutěží na paralelních hřištích je například stolní tenis, tenis, nebo sledge hokej (pokud je na jednom zimním stadionu více ledových ploch).
Společné soutěže mohou probíhat dle regulí a pravidel sportovních svazů. Bez větších problémů může docházet k integraci sportovců se sluchovým postižením. U sportovců se zrakovým a tělesným postižením záleží na charakteru sportu či disciplíny. Z nedávné historie je známý příklad jihoafrického sprintera Oscara Pistoria, který se ucházel o účast na Olympijských hrách a kterému začlenění do soutěží nepostižených atletů nechtěla mezinárodní atletická federace (IAAF), v souladu se svými pravidly, povolit. Nakonec jeho případ rozhodla až mezinárodní soudní arbitráž. Do budoucna můžeme očekávat více podobných případů související s rostoucím technologickým vývojem a etickými pravidly spojenými s využitím umělých končetin, svalových úponů či chirurgickými zákroky vedoucími ke zlepšení zraku. Na druhou stranu jsou však sportovní odvětví (např. lukostřelba, šachy, sportovní střelba, či minimální postižení neovlivňující charakter provádění sportu) ve kterých je, bez větších problémů, úspěšné zapojení sportovců s tělesným postižením možné. Další možností integrace je tzv. obrácená integrace, při které dochází k zapojení osob bez postižení do skupiny osob se zdravotním postižením. Příkladem této integrace jsou například sjednocené sporty Speciálních olympiád, kdy se sportovci s mentálním postižením hrají ve volejbalu, fotbalu a floorhokeji partneři bez postižení. Jiným příkladem je možnost zapojení intaktních hráčů do vybraných sportovních her tělesně postižených (v ČR například sledge hokej na klubové úrovni). V neposlední řadě existuje také možnost integrace v neformálním sportovním prostředí, ve kterém se poměřují síly neorganizovaně nebo polo organizovaně. Příkladem z této kategorie může být tenisový zápas mezi kamarády, z nich jeden hraje na ortopedickém vozíku a druhý tradičně ve stoji, poměřování sil v bench presu nebo společný turnaj známých v bowlingu.
V této kapitole je naznačen potenciál sportu pro osoby s tělesným a zrakovým postižením. Základní informace k historii a organizaci sportu vám umožňují pochopit současný stav a možnosti dalšího rozvoje daných sportů. Sportů pro osoby s tělesným i zrakovým postižením je daleko více a neustále dochází k jejich vývoji jak z hlediska pravidel, kompenzačních pomůcek a hlavně zlepšováním podmínek pro sportovní trénink. Česká republika má relativně dobrou tradici v provozování paralympijských sportů. V posledních letech však začíná ztrácet pozici vůči zemím, které více par. sporty podporují a profesionalizují podmínky k jejich provozování. U nás však díky nevyjasněným kompetencím a sportům v době výrazného podfinancování sportu dochází (až na výjimky) spíše ke stagnaci. Dochází tedy k jakémusi rozevírání nůžek, mezi zeměmi, které věnují této oblasti nemalé prostředky a zeměmi, které paralympijský sport podporují spíše symbolicky. Dle mého názoru je nutné více integrovat paralympijské sporty mezi sporty olympijské a to včetně vytváření bezbariérových podmínek, technického zázemí a personálního zajištění všech paralympijských sportů.
Kábele, J. (1992): Sport vozíčkářů. Praha: Olympia.
Kudláček, M. (2012). Paralympijské sporty a další vybrané sporty osob s tělesným postižením. In. Z. Janečka (Ed.). Vybrané kapitoly ze sportu osob se zdravotním postižením (pp. 7–15). Olomouc: Univerzita Palackého.
Kudláček, M., & Ješina, O. (2013). Integrovaná tělesná výchova, rekreace a sport. Olomouc: Univerzita Palackého.
Kudláček, M., Ješina, O., Machová, I., & Válek, J. (2007). Aplikované pohybové aktivity pro osoby s tělesným postižením. Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci.
Kudláček, M., et al. (2008). Paralympijský školní den. Olomouc: Univerzita Palackého.